Tag plats!
- God morgon. - Nåt speciellt i dag.
Jösses!
- Vad har han där? - Det skulle ni bra gärna vilja veta.
Posten kom precis, Ers nåd.
- Ett är från Buckingham Palace. - Kors då.
Vi får skära ner efter alla investeringar.
Och vi måste göra något åt taket.
Det här lär inte hjälpa oss att spara.
Vad är det?
Kungen och drottningen kommer på besök.
Vad? På sin rundresa i Yorkshire?
De stannar bara en natt, sedan ska de på bal på Harewood.
När de är här ska Yorkshires husarer paradera.
- Är Henry tillbaka då? - Det betvivlar jag.
Jag ska telegrafera, men bilmässan i Chicago slopar han inte.
Tom, du lyckas behärska din entusiasm.
- Är den irländska patrioten tillbaka? - Jag vet att mina åsikter roar.
De vill säkert förvissa sig om att mrs Patmore inte är rysk spion.
Meddela tjänstefolket, Barrow. Jag talar med Hennes nåd.
Kunglig lunch, parad och middag! Jag måste sätta mig ner.
Mr Branson, då? -Han är ju republikan.
Om mr Carson tittar in, får ingen säga det ordet högt.
Jag tycker inte heller om kungar, så jag är väl också republikan.
Får engelsmän vara det?
Det är bara två veckor dit, men vilken ära.
Ja, men kungabesök brukar innebära ständiga klädbyten.
Jag har precis handlat.
Madame Handley Seymour ska sy en balklänning åt mig.
Be henne skicka den hit. Hur är det annars?
I dag får jag 30 lunchgäster till stöd för livbåtar.
Eller är det i morgon?
Till stöd för något i alla fall.
Allt är visst som vanligt.
Vi ses snart, älskling.
Jag kan ta med grönsaker hem.
Jag vill hålla mig sysselsatt.
- Hur tar de nyheten där borta? - Daisy sjunger Marseljäsen.
Ingen större överraskning.
Vad nu? Jag trodde du skulle bli glad.
Jag är glad, besöket är en ära.
Men det kungliga sällskapet kommer till Downton
efter att ha besökt landets förnämsta
hem: Blenheim, Chatsworth, Arundel.
Förstår mr Barrow vad han tar sig an?
Vad rör det dig?
Du har inte ansvaret längre. Kom in och ät lunch.
Här har vi rummet, sir.
Det här blir utmärkt.
- Lady Bagshaw, Ers Majestät. - Bra.
Vi går till 1844-rummet när de kommer.
Sitt, för all del.
Jag har fått resplanen för Yorkshire.
Det kommer säkert att bli trevligt.
- Så vi ska bo på Downton Abbey? - Bara en natt.
Det blir parad och middag.
Vi fortsätter sedan till prinsessan Mary på Harewood.
Jag skulle kanske kunna åka direkt till Harewood?
Jag är släkt med lord Grantham. Våra familjer har...
...blivit osams, eller kan bli om jag kommer dit.
Vad är orsaken till osämjan?
Lordens mor anser att han ska ärva mig.
Gamla lady Grantham kan vara svår att stå emot.
- Det är jag väl medveten om. - Så sant, ma'am.
Men nog bör de få veta att hoppet grusas?
Undrar om de vill ha enkel eller fin mat.
Knappast enkel mat.
Den sorten gillar nog såser, och allt ska vara velouté och frappé.
"Den sorten"? Han är kung av England, det finns bara en sån.
Planera inte förrän vi vet vad som förväntas.
Av mig förväntas mat.
Mindre filosoferande, mer knog, Daisy.
- Är efterrätten klar? - Daisy, ta ut suffléerna ur ugnen.
- Landet behöver en förändring. - Ställ upp i parlamentsvalet.
Lady Astor blev invald.
Och då kan en underkokerska bli det?
- Man måste ha stora drömmar. - Har du det, Andy?
- Du tar väl inte illa upp? - Hur så?
Du pratar aldrig om bröllopet.
Vi ska gifta oss när vi är redo.
Jag är redo.
Gå upp med de där innan de faller ihop.
Kommer Maud Bagshaw till Downton?
- Ja, som drottningens hovdam. - Kära nån.
Varför så överraskad? Vem är hon?
Hon är släkt med din far.
Vi får tala mer om det senare.
Ställ inte till besvär.
- Hur går förberedelserna? - Mary har allt under kontroll.
Knappast. Det är mycket att göra.
Vad bygger de på allmänningen?
Ett podium åt drottningen till paraden.
- Slöseri med pengar. - Nu börjas det...
Syftet med monarkin är väl att sprida glädje med pompa och ståt?
Som Tennyson sa:
"Hjärtat mer än kunga-krona är, trohet mer än normandiskt blod."
-Räcker dina klyschor hela besöket ut?
Annars ber jag dig om fler.
Tack, Barrow.
Är lady Bagshaw en avlägsen släkting?
Nej, hennes far var min gammelfarbror.
Varför har jag inte hört talas om henne?
Hon valde att bryta med släkten.
- Vet farmor varför? - Kanske.
Jag tror att hon vill lura din far på hans rättmätiga arv.
Hon är barnlös. Din far är hennes närmaste släkting.
Jag vill inte försätta henne i knipa.
Du smider planer. Jag ser nåt machiavelliskt i blicken.
Machiavelli underskattas ofta.
Han hade många sidor.
Caligula också, alla dock inte goda.
Vad har farmor i kikarn?
Idealet vore...
...att Maud såg din far som den son hon aldrig fick.
Blir hon den mor jag aldrig fick?
Sarkasm är den lägsta formen av espri.
Mr Molesley, är ni ute så här sent?
- Är det sant? - Vad då?
Mr Bakewell sa att det blir kungabesök.
Honom kan man inte anförtro nåt.
Tänk vilken ära!
- Inte ni också! - Lyssna inte på henne.
Får jag ta på livréet igen, tro?
Skolan, då?
- Det får jag ledigt för. - Vi får se.
Vad säger ni, mr Barrow?
Låter ni mig passa upp min kung och drottning?
- Tja... - Adjö, mr Molesley.
- Ska jag hämta Johnny? - Det kan jag göra.
Vad spännande!
Vilket ståhej för en man och en kvinna vi inte känner.
Strunt i det. Jag har funderat på menyn till ditt bröllop.
Sluta tjata om bröllopet!
Några få dagar återstår.
Hennes nåd går med på att vanliga regler inte gäller.
Vi städar inte rummen som familjen bor i.
I övrigt hävs alla restriktioner.
Inga detaljer får förbises, hur små de än är.
Varenda yta i huset ska gnistra och glimma på torsdag.
Jösses.
Får jag be om uppmärksamhet?
Klockan fyra kommer majestäternas butler mr Wilson från Raby Castle -
-med en kammarjungfru och en betjänt.
Ska vi passa upp kungligt tjänstefolk?
Det får vi veta.
Jag tänker då inte passa upp dem!
Lugn i stormen. Vi får höra vad de säger.
Mr Branson?
Kan jag stå till tjänst?
Det var er jag ville träffa.
Vad gäller saken, mr...?
Chetwode. Major Chetwode.
Stämmer det att ni är mr Branson, lord Granthams svärson?
Ja.
Enligt tidningarna ska kungaparet bo på Downton Abbey
på sin Yorkshireresa.
Står det i tidningen är det sant.
En stor ära. Fast ni som irländare håller kanske inte med.
Jag vet vad ett hedersuppdrag vill säga.
Det ska visst bli en militärparad. Vad tycker ni om det?
Vad menar ni?
Ni sa inte om ni är för kungen och drottningen.
Jag är för lord Grantham.
Välfunnet.
På återseende, mr Branson.
Jag hörde att Barrow var här.
Vi kan tydligen fortfarande glänsa när det behövs.
- Är allt rengjort? - Allt är klart på grundnivå.
Men vi har inte finputsat än.
Varför inte?
Jag väntar på majestäternas butler.
Jag tänkte fråga vad vi ska duka med.
Jaså? Kan vi inte själva avgöra vad vi ställer på bordet?
Dörrklockan ringer, mr Barrow.
Varsågod.
Välkommen till Downton Abbey, mr Wilson.
Den här vägen.
Kungaparets butler är riktigt otäck.
Barrow såg skräckslagen ut.
Ska jag gå ner?
- De vet vad de gör. - Gör de det?
De ligger efter.
Fläcken på mattan i blå rummet går inte bort.
Jag har inga stolar till paraden, och vi har inte utsett lakejer än.
Jag tar en till kopp om ingen kommer och häller upp.
Vi är inbjudna på te hos prinsessan Mary på Harewood i morgon.
Jag har så mycket att göra.
Har de unga tu tagit över stora huset?
De är inte så unga, åtminstone inte han.
Hon verkar så blyg.
En blyg kunglighet? En oxymoron, väl?
- Hur som helst tackar vi ja. - Visst...
Jag åker till Raby Castle
och kommer hit igen före majestäterna på torsdag.
Kungens betjänt mr Ellis och drottningens
kammarjungfru miss Lawton stannar.
- Eller så hittar de logi i byn. - Nej, de kan bo här.
Och monsieur Courbet, köksmästaren...
Köksmästaren?
Vi är tacksamma om köket är iordningställt.
- Vad ska jag beställa? - Inget, han tar med allt.
Ska vi inte laga nån mat?
Jo, åt tjänstefolket.
Det hinner monsieur Courbet inte med.
Det blir nåt att se fram emot...
Lugn, mrs Patmore. Det är så det går till.
Mrs Webb och fyra lakejer anländer med monsieur Courbet dagen före.
Vem är mrs Webb?
Hon är husföreståndarinna. Hon tar med två jungfrur.
- Husföreståndarinna? - Medan majestäterna är här.
Och jungfrurna?
De bäddar, städar toaletter och dylikt.
Mina jungfrur och jag deltar alltså inte i förberedelserna?
Så under besöket ska ni vara butler och...
Ursäkta, jag är inte butler, jag är konungens trappjunkare.
Så vår personal har inget att göra?
De kommer nog till användning.
Hur blir de uppassade på Raby Castle när
köksmästare, betjänt och jungfru är här?
Vi har två av varje.
Förstebetjänt och förstajungfru anländer före majestäterna -
som har med hovstallmästare, hovdam, två detektiver och två chaufförer.
Andreköksmästaren åker till Harewood
med fyra lakejer, övriga fyra kommer hit.
Förstått?
Du kan inte angripa lady Bagshaw inför drottningen.
Jag försöker förhindra ett brott.
- Vem påstår att det är ett brott? - Jag.
- Är du expert på området? - Jag är expert på alla områden.
Varför vill hon inte ha Robert som arvinge?
Jag vet inte. Han är närmaste släkting.
Släkten har ägt Brompton i 300 år,
och nu tänker hon ge bort det.
Till välgörenhet? Ett hem för hundar?
Släkten har nog att tänka på.
Det hör inte hit.
Vi måste komma på vad hon har för skäl.
Vad skulle det kunna finnas för skäl?
Det är det jag tänker ta reda på.
- Carson. - Ers nåd, varsågod och stig på.
Det är en ära.
Ursäkta, men jag behöver Carsons hjälp.
Barrow är inte uppgiften vuxen.
Ers nåd?
- Han vägrar putsa silvret. - Vafalls?
Han säger att konungens vad-han-nu-är bestämmer vad som ska användas.
Jag förstår.
Han går i en sorts trans. Kan Carson hjälpa mig?
Det känns hemskt motigt.
Jag kommer i morgon bitti, Ers nåd.
Carson är en pärla.
Jag hittar ut själv.
Du har aldrig kunnat neka henne nåt.
Och vad ska mr Barrow säga?
- Han får snällt foga sig. - Snällt blir det nog inte.
Vi äter kvällsmat när herrskapet har ätit middag,
så det är gott om tid.
Hur fungerar det med två betjänter?
Jag gör klart kläderna kungen ska ha här.
När mr Miller kommer vidtar Harewood.
Sen åker jag till London och gör klart för deras återkomst.
Så mr Miller klär kungen?
Om han inte är sjuk, då gör jag det.
Är han ofta sjuk?
Nej.
Det är nedrigt.
De tränger sig på, ställer krav och nonchalerar oss i vårt eget hus!
Det är en besvikelse, måste jag säga.
Vattnet är inte varmt. Har de badat?
Det vet väl inte jag?
Mr Barrow, borde ni inte tala med Hans nåd?
Om vad?
Vi ska inte behöva bli förödmjukade.
Vad kan han göra?
Blir personal alltid överkörd?
Varför har de så mycket tjänstefolk med?
De reser runt och vill ha det som de brukar.
Som om vi inte skulle klara det.
Vi är inga fotbollar man kan sparka på.
Barrow har inte gjort något fel.
Han har inte gjort något alls.
Men det känns väldigt orättvist.
Jaha, så det ska ske nu.
Jag har bett mr Barrow komma hit.
Ers nåd.
Mr Carson, är ni här?
Så här ligger det till...
Carson stannar under kungabesöket.
Vad?
Ska ni vara butler, när jag är butler?
Ja, det vill säga...
- Är det här planerat? - Inte direkt.
Vad innebär det för mig?
Ni kan vara en sorts...
Om Ers nåd tillåter vill jag inte vara någon sorts alls.
Jag lämnar min plats under besöket, om jag måste...
...och återtar den när majestäterna har gett sig av, om ni så önskar.
- Snälla, lämna inte... - Förresten...
Pannan konstrar, varmvattnet är slut.
- Det fattades bara det. - Barrow...
Rörmokaren får den snart lagad.
Vi bär upp kannor med vatten till rummen.
Det är inte så svårt, det gjorde vi i 300 år.
Tack, Carson.
- Det gick ju bra... - Ska pappa avskeda honom?
Nej, det där var riktigt intressant.
Jag har aldrig sett honom som principfast.
Nu ska vi bara handla till tjänstefolket.
Han hade nog hoppats på mer.
När man talar om trollen...
Jag sa just att ni säkert vill slutföra beställningen.
Folk i byn pratar inte om annat!
Jag har gjort en lista över ingredienserna i era favoriträtter.
Jag känner till dem efter alla dessa år.
Somt måste tas in, så vi får sätta i gång.
Tack för allt ni har gjort, mr Bakewell.
Hjärtat håller på att spricka, ska jag säga er.
Jag ska förse kungen med matvaror från min egen butik.
Om ändå far min var i livet. Vad stolt han hade varit.
- Det hade han. - Han hade säkert varit stolt ändå.
Nej, inte så här. Det här är höjdpunkten i min karriär.
Höjdpunkten i mitt liv, egentligen.
Alla är avundsjuka.
Jag har bockat för dem jag tror att ni väljer.
Det blir väl lunch för nåt dussin.
Fler till middagen, kanske ett 30-tal.
Rätta mig om jag har fel.
Ni har inte fel, då hör vi av oss.
Det är inte realistiskt med pavlova. Charlotte russe är ett säkrare kort.
Och jag ska servera!
Jag dansat med en som dansat med en som dansat med prinsen av Wales
Jag tokig är av glädje, det är som jag är frälst
Alla mina leverantörer är helt begeistrade.
Mrs Patmore, jag kan inte nog tacka er,
om jag så lever tills jag blir hundra.
Jag känner mig som en lögnare.
- Jag går in igen. - För att sjunka i byns aktning?
Och ni förstör hela året för mr Bakewell.
Det blir inget med det.
Ingen jungfru, ingen betjänt, ingen dadda.
Det är 1927, vi är moderna.
Dadda tar hand om Marigold.
Och Anna tar hand om dig.
Gör hon?
Javisst.
Som förr i världen.
Farmor och Isobel är här, och vi ska till prinsessan Mary.
Har min balklänning kommit?
Inte än.
Hejsan, Mary. Hur mår du?
Har ni varit hos Hennes Majestät länge?
- I sex år. - Så intressant.
Ni måste vara skicklig med nål och tråd.
Inga klagomål hittills.
Jag gick i lära hos madame Lucile.
Hennes Majestät sökte en yrkessömmerska.
- Och de hittade er? - Mitt rykte hittade mig.
Kom nu, klockan är nästan tre.
- Kommer prinsessan på paraden? - De kommer båda två.
Prinsessan Mary verkar så sorgsen.
Kvinnliga kungligheter ska inte grina som solvargar.
- De behöver inte se olyckliga ut. - Jag tycker att hon ser förnäm ut.
Det säger väl allt.
Så skönt att se Carson här igen.
Vad fick er att åter ta upp svärdet?
Jag vill vara där jag gör störst nytta.
Kloka ord för oss alla.
Markisinnan av Hexham.
Grevinnan av Grantham. Lady Mary Talbot.
Ers Kungliga Höghet.
Varsågoda och sitt.
Det är säkert rörigt hos er inför mina föräldrars besök.
Jag känner med er.
Måla inget, de är trötta på färglukt.
Hoppas att det inte är för sent.
Bor ni här nu, ma'am?
Nej, vi är kvar på Goldsborough.
Men lord Harewood är sjuk,
så vi hjälper till med besöket och balen.
Hej!
Hej, mina älsklingar!
- Ja? - Det är din lyckodag.
Den nya rörmokaren. Tony Sellick.
Jaha. Jag ska visa var pannan står.
Vart är ni på väg?
Jag ska visa rörmokaren pannan.
Det kan jag göra.
Säg bara till mrs Patmore var jag är.
Ta gärna med pojkarna på torsdag.
Så trevligt.
-Vad gör barnen här?
Vi kom just...
De får inte vara i salongen före sex.
Jag vet, Ers nåd...
Gå upp med dem, och kom inte ner med dem mer i dag.
- Ja, Ers nåd. - De bara...
Tack.
Minns du lady Grantham och hennes döttrar?
Ska vi ta med pojkarna på paraden?
Nej, de stojar så.
Stannar ni på middagen, lord Lascelles?
Nej, tyvärr inte.
Nå...
Jag ska lämna er i fred.
Då kan ni sätta i gång.
Ska du inte önska mig lycka till?
Ni verkar inte behöva några lyckönskningar.
Du vet inte vad jag behöver.
Och jag vill inte veta det heller.
- Ska gräset klippas? - I morgon.
Hallå, mr Branson!
Gör klart för majestäterna, ser jag.
Lord Hexham. - Major Chetwode.
- Är ni här för paraden? - Ja, jag bor på puben.
Ursäkta.
Eller ska ni hålla ett öga på mig?
Ni kanske kan berätta om ceremonin?
Ska vi ta ett glas?
Jag kommer strax.
Vad är han för en?
Armén, kanske. Eller statstjänsteman.
Jag ska försöka stilla hans oro.
Vad vill han?
Kanske förvissa sig om att mina ränder har gått ur.
Är allt klart nu, Ers nåd?
Nej, och hjärtat bultar.
Har du sett till silverskrinet vid öppna spisen i salongen?
Farmor hade kortlekar i det.
Är det borta?
Ja, och en liten Amor-figurin som stod på spiselkransen.
De är väl på putsning.
- Jag var precis på väg. - Det behövs inte.
Var det allt, Ers nåd?
Jag antar det.
Klarar du både kanna och handfat? Blir det för tungt?
Nej, jag klarar det.
Och pannan?
Den är säkert lagad snart.
Bertie talade med Tom förut.
Du tror väl inte Tom ställer till bråk?
Varför undrar du det?
Det är nån från armén som bevakar honom.
Tom gillar att provocera,
men skulle aldrig vara illojal mot familjen.
- Ska vi gå ner? - Ja, det gör vi.
Då sa jag: "Damen, den här grejen måste ni dra i."
Nu får ni Daisy att rodna.
Det krävs mer än så. - Häll i er.
Välförtjänt, klockan är mycket.
Jag måste få det gjort.
Sena kvällar gör mig inget.
Jag tänker starta eget, då kan man inte jobba nio till fem.
Hur orkade man kånka vatten förr?
Folk var väl tåligare.
Eller förväntade sig mindre av livet.
Jag förväntar mig mycket.
Jag med, och det ska jag skaffa.
- Är ni kvar än? - Mr Sellick har slitit för vår skull.
Då ska han få åka hem. Är entrérätten klar?
Här.
Han har rätt. Den nya pumpen kommer vid nio, då är jag här.
- Vi också. - Hej då!
Svärmor är hos Rosamund i London.
På lunchen sa hon inget om det.
Hon åkte i eftermiddags.
Jag bjöd in henne på te i morgon. Be henne lämna Maud Bagshaw i fred.
Inte ens mamma muckar gräl inför kungen.
Vi kanske kan be honom komma tidigt.
- Är du spänd? - Lite. Och du?
Vore det simpelt att erkänna det?
Inte för en amerikan.
- Då var det dags. - Överlåt det här åt mig.
Jag är monsieur Courbet. Husföreståndarinnan mrs Webb.
Gångvägen leder till köksingången.
Jag är som sagt monsieur Courbet,
majestäternas köksmästare.
Bra att du slår an tonen, Charlie.
Den här vägen, mina herrar.
- Miss Lawton? - Jag ser mig lite omkring.
Ett vackert hus.
Ni har säkert sett finare.
Jag skulle hämta den här, men vi ska inte vara här inne.
Bered er på kampen mot barbarerna!
- Ni där, var gör jag av den här? - Fresta mig inte.
Det finns plats i disken, och skåpet där.
Vilket ståhej för ingenting.
Var är leveransen från mr Bakewell?
Hur lyckades du med det?
Jag fick hjälp med att bära in det.
Man kan sälja det och sen betala mr Bakewell.
Tänk inte på det. Det kommer att gå åt efter besöket.
Nu är den nya pumpen på plats.
Var hälsad, vår hjälte!
Det är mrs Hughes eller mr Carson ni ska meddela.
Vi ska se till att de får nyheten.
Jag behöver inte er hjälp.
Jag undrar bara vilka rum vi ska förbereda för majestäterna.
Då ska jag visa er, mrs Webb. Utan min hjälp hittar ni dem inte.
- Är det alltid så här? - Som en simmande svan:
Sval elegans ovan, frenesi nedan.
Den som ändå slapp undan ett tag.
Jag är ledig i morgon kväll, ska hälsa på mor.
Följ med till York och ta ett glas.
- Ja, gör det. Ni är inte i tjänst. - Då är saken klar.
Jag hör av mig. Vi kan låna en bil.
Jag är husföreståndarinna här!
Inte så länge Hans Majestät är i huset.
Men han är inte här än, eller hur?
Det känns som att bo i en fabrik!
Det är som när vi var konvalescenthem.
En fin tid, fast jag får skuldkänslor när jag säger det. Var är Tom?
- Pappa är i byn. - Nu igen?
Jag såg Tom med bister min nu när jag kom.
Hoppas inte han bygger en bomb.
Mången sanning sägs på skoj.
Vi tror säkerhetspolisen skuggar honom.
Struntprat. -Hur var det i London?
Bra.
- Vad gjorde farmor där? - Diverse saker.
- Farmor avskyr ju London. - Vem har påstått det?
När ska jag komma i morgon?
Senast tolv. De anländer halv ett.
Lova att inte angripa Maud Bagshaw.
Jag kan inte ignorera min släkting.
Behandla henne som en släkting.
Jag ska tänka på saken.
Om hon nu låter en utomstående ärva allt, vad kan vi göra åt det?
Bestrida testamentet och åberopa otillbörlig påverkan.
Hur bevisar man det?
Man hittar en välvillig domare.
Välvillig eller korrumperad?
Det som fungerar bäst.
Stannar mamma på middag?
Jag är inte klädd för det.
Vi klär inte om. Ta bara av hatten.
Som om det skulle vara lätt.
Var är papperskniven i silver?
De hjälper tydligen inte till i kväll, lyfter inte ett finger.
Men min mat duger ju bara åt tjänstefolk.
Din hjälte har fått ordning på vattnet.
Han är inte min hjälte.
- Ja, varför sa ni så? - Det var bara på skoj.
- Vad är det roliga med det? - Sluta, Andy.
- En kaninhåla! - Mitt rum är inte större.
- Mina herrar... - Ur vägen!
Jag ska ta ett bad, sen bestämmer
jag mig. Kanske tar jag in på hotell.
- Var kan vi äta? - Varför inte i tjänstefolkets matsal?
Vi äter aldrig med personalen på plats.
Vattnet är kallt!
Vi kan inte bo här utan varmvatten! Är ni från vettet?
Vattnet var varmt för en timme sen.
Det är kallt nu!
Är ni här för att sköta det jag inte klarar? Jag minns inte riktigt.
Mr Barrow, kan ni hjälpa till?
Jag är inte i tjänst.
Ursäkta, sir.
Vad vill ni?
Ni är i mitt rum, så vad vill ni?
Er vill jag inget alls.
Jag har lett arbetet på Downton i många år.
Ni är en pensionerad tjänsteande
i ett mindre betydande hus i provinsen.
Er bakgrund intresserar mig inte.
Nu får ni ursäkta mig.
Vad skulle ni vilja att jag gör?
Leta upp en bra bok och läs tills vi åker.
Mr Carson, kom och titta på det här.
- Den är illa skadad. - Kan ni laga den?
Ni borde berätta för dem att nån vill sabotera kungabesöket.
- Har klänningen kommit? - Inte än.
Vad ska jag ha på mig?
Vad gäller saken, Carson?
Ett stort antal fällstolar har kommit.
Anna bad mig meddela er genast.
De är till paraden och måste ställas ut i kväll.
Byborna börjar dyka upp vid nio.
- Ödet vill oss inte väl. - Stackars lilla Mary.
Har vi låtit henne ta på sig för mycket?
Vi ger henne ett handtag.
- Ni kan inte gå ut nu. - Jo då.
Mamma, be för oss, och om bättre väder.
Jag ska lägga ett gott ord.
Fast lilla Mary kan förstås banka ner en tältpinne med tänderna.
Undrar var hon har fått det ifrån.
Jag blir förvånad när du lovordar mig.
Mig förvånar det att jag har gjort det.
Det var illa nog utan åskväder.
Mr Molesley hjälper till.
Andy hämtar bilen.
Men mr Bates kan inget göra och mr Barrow är försvunnen.
Lord Hexham letar efter mr Branson. Vi får klara oss utan dem.
- Ni ska väl inte gå ut? - Det måste jag.
- Jag hämtar våra kappor. - Du behöver inte följa med.
Jo då.
Jag ska bara meddela mr Bates.
Du är en riktig vän.
Jag hoppas att vi är varandras vänner.
Det här bör vara de sista.
Ge mig den där, mr Molesley.
Dra åt.
Här kommer vi!
Tack, pappa och Dickie!
Men ni blir blöta och smutsiga.
Äsch, det tål vi jägare.
Du behöver inte följa med.
Klart att jag följer med.
- Kom nu. - Upp med hakan, Molesley.
Åskådare på båda sidor om podiet. Familjen sitter längst fram.
Då kommer jag dit.
Vi ses på huvudgatan, som planerat. Ta inte med nån, kom ensam.
Alltihop är mycket väsen för ingenting.
Vad då? Ni ska väl se till så att jag inte gör nåt dumt?
På vilket sätt?
Kasta ägg, vifta med plakat eller skrika.
- Tänker ni göra det? - Nej.
Men jag börjar undra över er.
Jag kastar inte ägg.
- En till? - Ja.
Vi ställer fram en stol åt drottningen efter frukost i morgon.
Den ska jag själv bära fram.
- Kungen, då? - Han sitter till häst.
- Tänk om det fortsätter regna? - Gud ser till att det slutar.
Är det där Tom? Har han suttit på puben hela kvällen?
Dagen gryr och vädret bevisar att Gud är monarkist.
Vem kan betvivla det, Ers nåd?
Nu kommer de.
- Mr Molesley? - Jag behöver bara hämta andan.
Ers Majestäter, välkomna.
Det är roligt att vara här. Grantham.
Lord Granthams mor är kanske bekant?
Goddag, lady Grantham.
Kan jag hjälpa till?
Annars kanske jag aldrig reser mig igen.
Tack.
Min dotter lady Mary Talbot.
Markisen och markisinnan av Hexham. Mr Tom Branson.
Lord och lady Merton.
- Vänligt av er, lord Grantham. - Det är en stor ära.
Prinsessan Mary och lord Lascelles ansluter till lunchen och paraden.
- Kommer båda två? - Såvitt jag vet.
Vad skönt! Glöm att jag sa så.
Sa vad då, ma'am?
- Kusin Maud! - Violet.
- Ska vi pussas? - Roligt att du vill pussa mig.
Det lät inte riktigt så häromsistens.
Det kändes inte så när jag skrev.
- Kan jag hjälpa till? - Tack.
De andra försvann i en hast. Jag vet inte om det är rätt väg.
Följ med mig.
Vilken är er roll i cirkusen?
Jag är lady Bagshaws kammarjungfru.
Då blir det den här dörren.
Fråga efter mrs Hughes. Hon tar hand om er.
Tack.
En försändelse till lady Edith.
Lady Hexham numera, mr Bates.
Tack, Albert. Vilken lättnad.
Jag behöver mjölken nu, äggulorna nu, olivoljan nu och vaniljstången nu!
- Han behöver en örfil nu! - Passa sig, mrs Patmore.
Bär upp det, mr Molesley.
Lägg er inte i. Vi sköter det.
Jag lägger mig i så mycket jag vill i mitt eget hus.
Men det är inte ert hus, så sätt er ner!
- Hallå där! - Låt dem stå! -Gå efter dem.
- Min personal... - De stannar här nere.
Ni också.
Håll er undan. Ni har fått se majestäterna, nöj er med det.
- Ursäkta mig... - Vänta nu!
Vad...?
Det verkar lugnare här i norr.
Efter strejkerna? Ja.
Om lugnare innebär mer uppgivet. Framtiden är oviss.
Lady Grantham, påverkades ni av generalstrejken?
Min kammarjungfru var ganska
kort i tonen medan den pågick.
Men hon är kommunist i själ och hjärta,
så det var väl väntat.
Skulle inte prinsessan ansluta?
De ringde. Lord Lascelles har fått förhinder.
Men de tänker komma till paraden.
Jag hoppas tjänstefolket bor bekvämt.
Tänker ni på er jungfru?
Insiktsfullt av er.
Lucy är mer som mitt sällskap, tråkigt om hon bor obekvämt.
Självklart.
- Jag måste verkligen gå. - Du får inte genera mamma.
Vänta tills vi reser oss.
Lord Hexham, hur är det i Northumberland?
Lika vackert som vanligt.
Kan de avvara er?
Vi kan likaväl ta en promenad.
Vi ska inte ifrågasätta hur ett kungabesök genomförs.
- Säg inte det. - Vi ses här efter paraden.
Jag vill inte veta av bråk eller illojala dumheter av något slag.
Vi ses i vinkällaren. Meddela de andra.
Jag ska till mr Bakewell. Ska jag uträtta nåt åt er?
Då ska vi röra på oss.
Ma'am...
Kungen sa nåt som jag inte hörde.
Kronprinsen ska göra en resa i mars.
Den omfattar de flesta av kolonierna.
Och han vill att du följer med?
Jag tros ha en stabiliserande effekt.
Hur länge skulle du bli borta?
Tre månader. Tänk vilken tur jag har! Eller hur?
- Tom! - Vad gör du här?
Jag kan fråga detsamma.
Gå, du ställer bara till det.
- Gör inte du det? - Du vet inte vad jag gör.
- Vem är det här? - Min svägerska lady Mary Talbot.
Jag bad er att komma ensam.
Låt mig sköta det här.
- Tom! - Ta revolvern!
Där är han!
Så där ja!
Nu är du fast!
Är allt väl, sir? - Ers nåd?
Varför är ni här? Jag anade först inget.
Jag trodde ni ville ha ett fritt Irland.
Det är väl fritt nu?
- Inte med kronan kring halsen! - In med dig.
- Ni som trodde jag var kungamördare. - Inte jag, det var de andra.
Följ med till stationen.
Varför sa du inget?
Jag trodde att han skulle syna mig.
Jag antog att det skulle räcka att jag svarade på hans frågor.
Men han ville utnyttja mig för att komma kungen inpå livet.
Kunglig hälsning!
Skyldra svärd!
Ursäkta.
Vi trodde att du skulle missa det.
Jag hann i tid.
Jag fattar inte vitsen.
Ers Majestät, Yorkshires husarer inväntar visitation.
Var är han?
Han mår inte bra.
Var han inte på jakt i går?
- Vad ska jag säga? - Inget.
- Jag måste få lov att lämna honom. - Vi pratar inte om det nu.
- Är det er jungfru? - Just det. Lucy.
Använder du inte efternamnet?
Hon har varit hos mig så länge.
POLISSTATION
Vad märkligt. Han verkade så engelsk.
Ja, han var en samhällets stöttepelare.
Tills han greps av tanken på irländsk självständighet.
Där kom jag in i bilden.
Han trodde att jag stöttar republiken.
Gör du inte det?
Inte till vilket pris som helst.
Jag står för lag och ordning nu, på grund av er.
Slås det här upp i tidningarna? Stackars pappa.
Nej, det blir inte ens en viskning.
Etablissemanget tystar ner det hela... Jag tror inte på konspirationsteorier.
Skriver ni?
Miss Smith, hjälpte mrs Hughes er?
Ja, det gjorde hon.
Hoppas att ni tyckte om paraden.
- Arbetar ni i huset? - Inte direkt.
Jag säljer bilar och hjälper till på godset. Lord Grantham är min svärfar.
- Jag ber om ursäkt, sir. - Snälla ni, låt mig förklara.
Jag började här som chaufför.
Ni måste vara lady Sybils make.
Ja.
Lady Bagshaw och jag läste om hennes död. Så sorgligt.
- Hur länge sen är det? - Nästan sju år. Gud...
- Förlåt, det plågar er än. - Inte på det sättet.
Det gör inte ont längre, men det finns kvar.
Får jag fråga en sak?
Självklart.
Var det svårt att ta steget upp och bli en del av familjen?
Väldigt svårt. Jag hamnade mellan två världar
och visste inte vem jag var.
Men det vet ni nu?
Jag tror det, ja.
Jag har funnit mig tillrätta. Hur så?
Jag är bara nyfiken.
- Fort, mr Barrow. - Vad är det som pågår?
Vad gör alla här nere?
- Det här är högst opassande. - Varför är vi här?
Jag ska berätta.
Mr Bates och jag...
Vi vill försvara Downtons heder.
Hur då?
Vill ni bli behandlade som vid lunchen?
- Fan heller! - Andrew, det finns damer här.
- Vi borde göra motstånd. - Det här tycker jag inte om.
Anna, berätta.
Vi ska ordna så att ni får laga maten och servera kungen och drottningen.
- Vilket är som det ska. - Är det revolution?
- Ska jag hämta högafflar? - Vi menar allvar.
Vet ni vad mr Courbet har med sig?
Vi har egna råvaror.
Låt mig ta hand om mr Courbet.
Vad ska vi göra?
Jungfrur och betjänter har vi inget otalt med.
Men vi måste bli kvitt butlern.
Konungens trappjunkare, om jag får be.
Och lakejerna måste sättas ur spel.
Det här är förräderi!
- Vad gör vi med dem? - Låser in dem på vinden.
Vi hamnar i straffkoloni allihop!
Var det trevligt att bli trampad på och tillsagd att stanna här nere?
Jag tar ingen aktiv del i det här.
Tänk om Hans Majestät blir missnöjd?
Tror han inte att jag kan tillaga en anständig middag?
Nej då, men...
Jag tar hand om lakejerna.
- Hur då? - Det ska ni få se.
Så jag och mr Molesley är i tjänst igen?
Och Albert också.
Ni vet var livréerna finns.
Skall jag hälla upp vin åt drottningens ljuva mun?
Passa er, annars hamnar ni på vinden.
Vad är vitsen?
Vad ska vi göra åt mrs Webb?
Lugn bara, hon är ingen match för mig.
- Hur ska ni hantera mr Courbet? - Tja, han...
Jag går upp och vilar.
Allt ska vara klart när jag är tillbaka.
När blir det, store härskare?
Väck mig om en halvtimme, om jag inte redan är i köket.
Lita på oss.
Berätta om din jungfru.
Lucy är dotter till min makes adjutant Jack Smith.
Båda stupade i boerkriget.
Så ni tog hand om barnet?
Ingen mor fanns, jag gav Lucy ett hem.
Det var väldigt generöst.
Jag har blivit rikligt återgäldad.
Det gläder mig.
Farmor låter inte vidare glad.
Kära nån...
Jag trodde att alla var i salongen.
Jag har smitit undan, men jag borde väl gå in igen.
- Ska jag be nån komma? - Nej tack.
Ni var gift med yngsta dottern, inte sant?
Jag har hört talas om er, mr...?
Branson. Tom Branson.
Och vem är ni?
Jag borde veta det, men jag är inte så bra på sånt.
Man kan ju inte känna till alla.
Tyckte ni om paraden?
Jag missade den, nåt kom emellan.
- Så tråkigt. - Jag är inte mycket till rojalist.
Men det borde jag nog inte säga högt.
Särskilt inte till obekanta.
Märkligt, Crawleys skulle dö för kronan.
Man kan älska dem man är oense med.
Och ni älskar dem?
De är hyggliga innerst inne.
Folk kan vara hyggliga innerst inne, men svåra att leva med.
Stämmer.
Men de kan vara fåniga och snobbiga.
Och politiskt står vi långt från varann.
Men jag har lärt mig leva med det.
Dessutom...
...hör min dotter till familjen.
Bor hon här?
En gång tänkte jag att vi skulle flytta.
Men hon hör hemma här nu.
Länge hörde jag inte hemma nånstans, så det är viktigt för mig.
Till sist handlar det om att besluta vad som är viktigt, eller hur?
Ni har gett mig mycket att fundera på.
- Bra saker, hoppas jag. - Kanhända.
Men nu måste vi gå in.
Vi måste klä om, och du åker i morgon.
Vi kanske kan talas vid senare.
Robert kan vara med.
Jag låter mig inte förhöras.
Snälla ni, låt inte chansen att komma överens gå förlorad.
Som du vill, men nu måste jag gå.
- Tack för hjälpen. - Jag sa ju att jag ville hjälpa till.
Tack vare dig har vi henne på gaffeln.
Mr Wilson?
- Ni har telefon. - Jag?
Sir Harry, de skulle inte vara i London förrän vid nio.
Det spelar ingen roll.
Balen på Clarence House börjar tio.
Vilken bal i Clarence House?
Hertigens av Connaught. Vad far ni efter?
Jag ifrågasätter inte er,
eller hertigens önskemål. Men hur löser jag det här?
Har inte Downton lakejer?
Jo, men Hans Majestät blir väl...
Det bryr han sig inte om. Gör som jag säger!
Naturligtvis, sir Harry. Genast.
Är allt som det ska, mr Wilson?
Jag vill tala med mina
och husets lakejer. När går nästa tåg till London?
Hoppas att ni inte fick dåliga nyheter.
Inte dåliga, precis.
Men avvikande.
I högsta grad avvikande.
Jag får sparken om det avslöjas.
Ni lät övertygande.
Jag är bra på att härma sir Harry Barnston.
Tänk om mr Wilson ringer upp honom?
Ingen tvivlar på sir Harry.
Även om bluffen uppdagas kan den inte spåras till mig.
Ska vi åka till York?
Synd att missa det roliga.
Var ska jag vänta när ni är hos era föräldrar?
Vi letar upp en pub.
Fick du tag i någon?
Madame Seymours assistent.
De har skickat fel klänning.
En liknande modell, men fel storlek.
Var är min klänning nu?
På väg till New York.
Så gick det med det. Underbart...
- Allt går på tok för mig i dag. - Ers nåd?
Strunt samma.
Hur är stämningen bland tjänstefolket?
Lite bättre.
- Jag ska nog gå ner igen. - Naturligtvis.
Det målade glaset på mitt nattygsbord...
Gick det sönder medan jag var borta?
Låt mig ta hand om det, och klänningen.
Har ni nåt emot en provning i kväll?
Nu förstår jag inte.
Jag fick just en idé.
Det tror jag inte. Inte om hon vet sitt eget bästa.
Ursäkta att jag stör.
Duktigt av dig att hitta mig.
Egentligen inte, jag bodde här i 40 år.
Jag antar att det här är din jungfru.
Lucy Smith.
- God afton, Smith. - God afton, Ers nåd.
- Ska jag gå? - Nej, inte för min skull.
Det är roligt att träffa Smith som jag hört så mycket om.
Har du något på hjärtat?
Jag vill bara se att du har det bra och påminna om vårt samtal senare.
Jag lever mitt eget liv nu, jag är inte den jag var.
Jag ser inga skäl att inte göra som jag vill.
Det betyder inte att det inte finns skäl,
bara att du inte ser dem.
Lady Merton har rätt.
Vi ska göra upp, en gång för alla. Men nu ska jag till Hennes Majestät.
Ni ska inte tala, inte tänka. Följ bara mina anvisningar.
Majestäterna får inte veta att de blir serverade av andra. Förstått?
De får inte märka något.
- Vi ska göra vårt bästa. - Jag kräver långt mer än ert bästa.
Är allt under kontroll?
De andra hann tydligen med tåget.
Och det här får vi hålla tillgodo med.
Vanhedra inte livréet, Albert.
Nej då, mr Carson.
Var är monsieur Courbet?
Han gick ut.
Så jag har börjat med maten. Var det rätt?
Nej, det var helt fel!
Ursäkta.
Jag vet inte hur det gick till.
Jag måste byta om.
Vi får reda ut det här när jag kommer tillbaka.
Andy...
Säg ifrån om du inte vill att jag åker.
Du har redan sagt att du ska.
Men det är en fantastisk möjlighet.
Jag trodde inte du skulle misstycka.
Det gör jag inte. Inte på det sättet.
På vilket sätt då?
Jag hade inte tänkt berätta det, inte för någon,
men jag är kanske gravid.
Älskling...
Så underbart.
Helt sagolikt! Hjärtat håller på att spricka.
- Något kan gå på tok. - Men om det inte gör det...
Så föder jag barnet precis när du försvinner i tre månader.
Varför sa du inget direkt?
Du hade redan bestämt dig.
Hemligheter ställer bara till det.
Jaha, så nu är det mitt fel.
Jag säger till kungen att jag inte kan.
Godtar han det?
Hejsan. Miss Smith, eller hur? Vi talade om er tidigare.
Tom! Vilken tur.
Du känner väl miss Smith?
Kom, Mary.
Är allt väl? Har det hänt nåt?
Gamla lady Grantham kom in förut.
Det är upplagt för ett gräl, om mig.
Hon tror att lady Bagshaw ska utse mig till arvinge, och det ogillar hon.
Vad angår det henne?
Lady Bagshaw har väl sina skäl.
Kommer du ner, Tom?
Adjö så länge.
Där är ni. Hoppas ni får vila lite.
Jag får avlastning när miss Aplin kommer.
Men vi har balen i morgon att tänka på.
Just det.
När jag går upp för att hjälpa lady Hexham
vill jag att ni följer med.
Ni ska sy en balklänning åt henne innan ni åker i morgon bitti.
Varför skulle jag göra det?
Skrinet och Amor-figurinen i salongen. Papperskniven i biblioteket.
Lady Hexhams målade glas.
Jag har inte tagit glaset.
Då har det väl gått sönder, som hon sa.
Men ni tog nåt där inne. Vad var det?
En ask på toalettbordet.
Jag vill ha tillbaka alltihop.
Jag kan inte sy en klänning på en natt. När ska jag sova?
På Harewood i morgon. Tro inte att jag inget säger.
Drottningens sömmerska, en tjuv.
Det blir rubriker världen över.
Markisen och markisinnan av Granby.
Sir William och lady Ingleby.
- Var är de kungliga lakejerna? - De kallades till London.
Allihop? Vilken otur.
Otur för somliga, Ers nåd.
Earlen och grevinnan av Scarborough.
Men för Guds skull!
Hjälp mig!
Kan nån hjälpa mig?
Jag ska till Turton's om en stund. Känner du till det?
Chris Webster, förresten.
Jag väntar på sällskap.
Bra länge nu. Han har kanske annat för sig.
Och?
Häng med mig.
Du vet att du vill.
Jag heter Barrow.
Om nån söker mig, säg att jag har gått.
Vart då?
- Turton's. - Strunt i det.
Vart har mr Wilson tagit vägen?
Strunta i honom. Hur är det med dig?
Ska kungen vara utan uppassning?
Kan jag passa upp honom?
Du är ju arbetsklädd.
Jo, men...
Det här är ditt öde.
Det vet både du och jag.
Acceptera det med stolthet och gå in med högburet huvud.
Det klarar ni.
Vad pågår här?
Mr Courbet är försvunnen,
mr Wilson likaså. Lakejerna är på väg till London.
- Jag bestämmer ändå! - Nej, det här är mitt folk.
Gå och sätt er i tjänstefolkets matsal.
Eller vill ni hellre förstöra kvällen?
Hon fick så hon teg.
Mrs Patmore glömde såsen.
Det är inte din uppgift.
Alla måste hjälpas åt i kväll för att rädda Downtons ära.
- Är ni redo, pojkar? - Så redo vi kan bli.
Och ni, mr Molesley?
Jag kommer att glömma mina repliker.
Du har inga repliker.
Plats på scen.
Mr Molesley, kom ihåg att andas.
Andas, ja.
Mina herrar...
Jag är glad att ni är här, mr Carson.
Jag finns där kungen behöver mig.
- Hallå. - Kom in.
Vi har visst fått in lite nytt blod.
Du är en väldigt charmig ung man.
Jag tror inte mina ögon. Jag har aldrig sett nåt liknande.
Nån gång ska vara den första.
Kom så dansar vi.
Om de visste vad du har gjort för dem.
Du var lika modig som jag.
Mary, du pratar åt fel håll.
Bry dig inte om farmor. Hon ska grilla kusin Maud.
Det har med hennes jungfru att göra.
För lady Bagshaw är hon mer än jungfru.
Ja, och det är det farmor är rädd för.
Jag måste erkänna att jag tycker om henne.
Bra, låt dem inte avskräcka dig.
Tom, du ser belåten ut.
Han berömde lady Bagshaws jungfru.
Hur såg hon till att göra din bekantskap?
Vi råkade bara träffas.
Så enfaldiga män är.
Det här är gott. Jag trodde vi skulle få nåt annat, men det är utsökt.
Så tummen upp för gamle Courbet.
Det här har mrs Patmore lagat, Ers Majestät.
Och det är Downton Abbeys personal som serverar.
Jag ber om ursäkt, Ers Majestät.
Det räcker så, Molesley.
Ni måste hälsa och tacka mrs Patmore och övriga personalen.
Molesley...
Hennes Majestät talar till er.
Med glädje, Ers Majestät.
Det var vänligt, ma'am.
Det är förstås spännande att överta vårt folks sysslor.
Undrar vad som hänt.
Inget ursäktar hans uppförande.
Jag kan försäkra att vi är vana vid att
folk uppför sig konstigt i vår närvaro.
- Snuten är här! - Polisen!
Se till att ingen smiter! Spärra alla utgångar!
Nu är det slut på ert lilla roliga! Hör upp med musiken!
Ni följer med till stationen allihop.
- Vi har inte gjort nåt. - Det får domaren avgöra.
Vi släpper inte bara i väg er.
Jag har aldrig varit här förut.
Ta era saker, ni följer med oss.
Era snuskhumrar, ut!
Ut med er!
Jungfrun har lindat Maud kring sitt lillfinger.
Vi måste ta reda på varför.
- Vad gäller saken, Hexham? - Ers Majestät...
Jag fick just veta att lady Hexham väntar vårt första barn.
Vad roligt att höra.
Vi ska inte gå ut med det än.
- Ers Majestät är kanske intresserad. - Det är jag. Gratulerar.
Saken är den att nedkomsten beräknas ske
ungefär när prinsen och jag ska resa.
Utmärkt. Se till att det gör intryck på honom.
Så att han förstår familjelivets betydelse.
Ni kan bli en förebild för honom, det vet jag.
Nåväl, låt oss komma till saken.
Robert är min närmaste släkting på min fars sida.
Det är han.
Men han kommer inte att bli min arvinge.
Då var det sagt.
Vem blir det, då?
Lucy Smith, min jungfru.
Vafalls, är du från dina sinnen?!
Nej, jag vet vad jag gör.
Tvärtom, du är sinnessjuk och borde spärras in.
Vid minsta motstånd hugger du med din sabel.
Miss Smith ska vara glad att jag inte äger en sabel.
Och det här är ert eget val?
Lucy har tagit hand om mig. Jag vill visa min tacksamhet.
Med släktens hus och egendom?
Du hör hemma i tvångströja.
Att behandla en jungfru som blodsförvant
strider mot allt som England står för.
Struntprat!
Snälla, ni behöver inte gräla.
Jag grälar inte, jag förklarar.
Jag kommer ändå att överleva dig, så tänk inte på det.
Nu måste jag ägna mig åt Hennes Majestät.
Game, set och match, lady Bagshaw.
Inte med mig som domare.
Vi tog några glas och mr Barrow ville skoja lite med fikusarna.
Han var bara där i fem minuter.
Och dansade med en annan man.
Det var på skoj, konstapeln.
Men nog vänder det sig i magen.
Skönt att höra.
Jag skulle hellre dö.
Vad ska jag säga till earlen?
- Vilken earl? - Earlen av Grantham.
Mr Barrow är hans butler.
Ni vill förstås se mitt identitetskort.
Var det ni som fick ut mig?
Nej, den goda fen...
Hur visste ni var jag var?
Pubägaren. Jag följde efter er hit.
Jag visade konstapeln mitt identitetskort.
Det löste det hela.
Hovstaten...
Det måste han ha gillat.
Jag har burit mig dumt åt.
Ni ska vara lite försiktigare i framtiden, mr Barrow.
Var snäll och ta av den, men låt nålarna sitta.
Kan ni verkligen få den klar innan ni åker?
- Det ska nog gå. -Eller hur? - Jag ska göra mitt bästa.
Ni klarar säkert av det.
Jag tror jag vet vart Amor-figurinen från salongen tog vägen, Ers nåd.
Jaså? Är den borta?
- Klänningen är klar i morgon bitti. - Tack.
Jag vet inte hur du övertalade henne.
Hon är snäll, när man lär känna henne.
- Var det nåt mer? - Du är ett geni.
God natt.
Jag kom tyvärr ingen vart.
Vad tråkigt.
Bara för att kungen inte förstår att mannen har en roll vid födseln.
Det gör han inte.
Han borde fatta att man vill vara hemma.
Kan du inte bara säga nej?
Jag är en av landets ledande pärer.
Vad tror du att det förpliktigar till?
Lady Bagshaw, kan vi byta några ord innan ni ringer på er jungfru?
Vet Lucy att ni är hennes mor?
Ja, det gör hon.
Jag berättade det när hon fyllde 18.
Hur gammal var hon när Jack dog?
Sex.
Hon bodde med Jack och hans mor fram till dess.
Jag tog med henne hem, hon gick i byskolan och blev min jungfru.
Om hon varit er myndling hade väl folk förstått.
Precis. Men vem lägger märke till tjänstefolk?
Älskade ni Jack Smith?
Alla borde få uppleva fullkomlig kärlek en gång i livet.
Det gjorde jag med Jack.
Min make var en tråkmåns.
Han var inte elak, men inte vidare klipsk.
När han dog besökte Jack mig. Det var så det började.
Så djärvt.
Jag var 39 när jag blev gravid.
Jag trodde att jag var ofruktsam.
Jag kunde inte berätta det för min far,
så jag reste till Amerika.
De måste ha sett det som äventyrligt.
De anade inte hur äventyrligt det var.
Men ni var lycklig med Jack?
Ja, väldigt.
Vi fick tio år tillsammans innan han dog.
Jag hade gift mig med honom om jag vågat.
Jag var svag. Men ni kände inte min far.
Tjänsten vid hovet tvingade er att tiga?
Ja.
På sätt och vis.
Men framför allt var det feghet.
Genom att utse Lucy till arvinge tar jag det första steget.
Ni måste berätta det för Violet.
Så fort hon får veta sanningen ger hon upp striden mot er.
Tjänstefolket verkade trivas i kväll, särskilt Molesley.
Vad hände med den kungliga personalen?
En lång historia.
Men ni har rätt, vi hade roligt.
Fint att det slutade väl.
Men jag gör inte gärna om det.
Balen på Harewood återstår.
Felet är inte vårt om något går på tok.
Det låter inte så muntert.
De här dagarna har gjort mig fundersam. Ska vi fortsätta?
Vi har för få anställda som det är, och hälften av dem slutar snart.
Vad menar Ers nåd?
Är det inte dags att kasta in handduken?
Det har många gjort.
Lämna Downton, menar ni?
Om vi säljer det, kan det bli skola eller ålderdomshem.
Vi kan köpa ett mindre gods och leva ett normalt liv.
Vill ni det?
Jag vill att allt ska sluta vara en kamp.
Ska personalen stanna? Ska gårdarna betala sig? Vad ska vi göra åt taket?
När jag ställde ut stolar i regnet tänkte jag: "Vad håller jag på med?"
Jag ska berätta vad ni håller på med. Ni bygger nåt för människorna här.
För byn. För grevskapet.
Downton Abbey är traktens hjärta, och det är ni som får det att slå.
Så vi ska fortsätta kämpa?
Så länge ni har blod i era ådror.
Miss Smith, har hon kommit till ro?
Hon känner mer oro än ro.
Jag hade rätt, det blev gräl. Och det handlade om mig.
Hon tänker förändra ert liv till det bättre.
Gamla lady Grantham blev tydligen ilsk.
Kan tänka mig det.
Är ni berättigad till denna välgång? Vet ni varför hon gör det?
Ja, och jag tycker att det är rättvist.
Må väl och bruka lyckan klokt.
Det känns som om ni förstår vad som pågår i mitt huvud
som ingen annan gör.
Eller skulle kunna göra.
Jag kommer att sakna våra samtal.
Vill ni skriva till mig?
Jag kan alltid ge en smula stöd.
Får jag det?
Jag skulle bli glad och smickrad.
Det är dags att säga god natt, mr Branson.
God natt, miss Smith.
Skål för Downtons seger och för min vackra hustru!
Skål för att vi rodde det i land!
Skål för mr Carson som svalde sina principer.
Skål för Hennes Majestät som skonade mr Molesley.
Jag trodde jag skulle hamna i Towern.
Du börjar väl inte gilla dem?
Det var hyggligt av henne.
Alla är inte som Robespierre.
Nu skålar vi för kungen och drottningen.
Skål för kungen och drottningen!
Jag måste berätta en sak, Daisy.
Det var jag som slog sönder pumpen.
Varför vet jag inte. Jag var svartsjuk.
- Varför det? - Du flörtade med rörmokaren.
Men tilltaget gjorde att han kom tillbaka.
Jag flörtade inte.
Jag gillade honom, men mer var det inte.
Nu känner jag mig dum.
Du försökte sabotera kungens besök. Du riskerade att få sparken.
Allt av kärlek till mig.
Känslorna tog överhanden.
Kan du förlåta mig?
Förlåta dig?
Jag hade gjort det själv om jag vågat.
Förstår du inte vad det betyder?
Vi är lika, du och jag. Vi brinner för det som är viktigt.
Du nöjer dig inte med vad som helst.
Vi ska kämpa för en bättre värld tillsammans.
Jag har inte visat hur tacksam jag är.
Män som vi måste hålla ihop.
Jag känner inga män som jag, har aldrig ens pratat med nån som jag.
- Vi pratar nu. - Och det känns bra.
Två killar som snackar, utan att behöva passa in.
Vi gör vad vi kan för att klara oss.
Men ja, det känns bra att vara två vanliga killar.
- Kommer folk nånsin att förstå oss? - Inte vet jag.
För 50 år sen trodde väl ingen att människan kunde flyga?
Mrs Bates?
Här är klänningen.
- Vi får prova den innan ni åker. - Behövs inte, den passar.
Sakerna ni bad om.
Varför gör ni det?
Tänker ni aldrig på att det på varje bord
står ett föremål värt mer än er årslön?
Vad är ert svar?
Om inte alla kan få dem ska ingen få dem?
Mitt svar är: Varför kan inte jag få dem, eller några av dem?
De saknar inte det jag tar.
Det är bara en på hundra som märker att nåt är borta.
Men sakerna är inte era, det blir de aldrig.
Ni borde sluta med det där.
Folk kanske misstänker Hennes Majestät
om saker försvinner i husen hon besöker.
Spar era råd till nån som är intresserad.
Dörrarna är hemskt besvärliga,
de kärvar och fastnar. Det har hänt alla.
Varför letade ingen efter mig?
Jag tyckte att jag såg er gå ut.
Och ni glömde väcka monsieur Courbet.
Vi trodde att han hade gått ut också.
Lakejerna ringde. De blev tydligen lurade att åka till London.
Vem skulle hitta på nåt sånt?
Verkligen.
Vi får utreda det på Harewood.
Tänk er för, såvida ni inte vill bli till åtlöje.
- Vad? - Middagen var lyckad, tycker jag.
De hälsade och tackade, så det stämmer nog.
Så varför väcka uppmärksamhet?
Skulle ni hamna i god dager?
Vad säger vi om vi får frågan?
Ett missförstånd i London. Monsieur Courbet blev sjuk.
Jag skulle inte nämna det.
Såvida de inte tar upp det.
Så sant.
Där är du ju!
Jag har letat.
Hur är det fatt?
Är det nåt jag kan hjälpa till med?
Att döma av gårdagskvällen, knappast.
Jag vill ha makt över mitt eget liv.
Säga vad jag tänker, g öra som jag vill.
Kan du inte det nu?
Jag tar emot urtrista gäster bara för
att de har rätt att sitta vid vårt bord.
Jag har styrelseuppdrag som jag inte har valt själv.
Jag hade ett arbete som jag trivdes med.
Min man är inte med när jag ska föda barn.
Andra kvinnor får det stödet, inte jag.
Majestäterna börjar bli klara att åka.
Uppfattat, Ers nåd.
Älskling, vad är det?
Inget mamma kan göra nåt åt.
Jag kan väl få försöka?
Vi ska nog gå upp, Majestäterna är på väg.
Javisst.
Så nu bär det av till London?
De släpper av mig på stationen.
Hoppas vi kan höras av. Äntligen har jag funnit en vän.
Är det vad ni har funnit? En vän?
- Majestäterna åker nu. - Tack.
Jag vill ge dig den här. Jag har haft den i många år.
Det blir en påminnelse om mig. Det är väl vitsen?
Så du tänker på mig tills vi träffas.
Tack.
Mr Ellis, nu måste ni komma!
Jag hoppas att Ers Majestät får det trevligt på Harewood.
Det hoppas jag också.
Vi träffas ju i kväll igen.
Vi ser fram emot balen. Det är så fint på Harewood.
Ska vi sitta upp?
- Vi ses senare, Grantham. - Ers Majestät.
Bra gjort, allihop!
Vad hände med det kungliga tjänstefolket i går?
Svårt att säga. De liksom gav upp andan.
Hur som helst skötte ni er exemplariskt.
Fast Molesleys aria var onödig.
Tacka personalen för insatsen.
Mrs Bates?
Får jag fråga en sak?
Vad gav ni monsieur Courbet?
Jag hällde en dubbel dos av
ett sömnmedel från mr Bakewell i hans te.
Jag bar mig åt som en dumbom i går.
För mig blir ni aldrig en dumbom.
- Menar ni allvar? - Ja, det gör jag.
Och det tror jag att ni vet.
Ni har rätt, mrs Patmore. Det är dags att planera mitt bröllop.
Det tog tid.
Jag var inte säker, men nu är jag det.
Det var roligt att höra.
Jag är lycklig. Det är inte ofta jag säger det, men det är jag.
Är du upprörd?
Det borde jag vara.
Hindra hovets personal vid ett kungabesök,
och jag själv delaktig!
Men?
Det var rätt åt dem, Elsie. Rätt åt dem så in i vassen!
Vad nu?
Välkommen tillbaka, mr Talbot.
Goddag, Carson. - Mrs Hughes.
Var är lady Mary?
Här har hänt mycket.
Hon ligger nog och vilar. Det gör de allihop.
Låter illavarslande.
Fint att han är tillbaka till balen.
Tack gode Gud att vi slipper ordna den.
Om du visste vad vi har utstått.
Jag kom inte i väg tidigare.
Jag tog första bästa båt.
Nu är du här.
Jag slipper gå på balen ensam som en sorgsen panelhöna.
Jag följer med om du lovar att dansa med mig oupphörligen.
Överenskommet.
Maud har säkert tagit med den intriganta lilla slynan.
Om du fortsätter så här gör du dig löjlig.
- Vad menar du? - Det jag säger.
- Döljer du nåt för mig? - Följ med.
Är ni inte glada? Jag trodde ni skulle bli överlyckliga.
Vi är glada, om du menar allvar.
Men hur ska du hantera Henry?
Genom att förändra vår relation.
Det lär inte bli lätt, men jag tänker stanna hos honom.
Varför har du ändrat dig?
Mr Branson sa nåt om att besluta vad som är viktigt.
För mig är kronan viktigast av allt. Jag kan få det att fungera.
Branson? Den irländska republikanen?
Pappa är välinformerad.
Bättre informerad än du tror.
Övertalade han dig till det här?
Vi pratade efter paraden. Där är han.
Säg något vänligt. Snälla.
Mr Branson...
Jag önskar att vi hade talats vid när vi var på Downton Abbey.
- Verkligen? - Absolut.
Jag har bestämt mer än en anledning att vara er tacksam. Mer än en.
- Vad var det där om? - Jag berättar det sen.
Mer än en?
- Vem är det? - Prinsessan Mary.
Såg du henne inte vid paraden i går?
Nej, inte vid paraden. Men efteråt, vid teet.
Så hon är blodsförvant, om än på annorlunda vis.
Varför har du inte sagt något?
Det kändes för svårsmält för dig.
Vad tar du mig för, en ungmö som aldrig lämnat byn?
Det är du tydligen inte.
Tro inte att jag samtycker, för det gör jag inte.
Men jag förstår.
Vet miss Smith sanningen?
Ja.
Jag tänker anlita en annan jungfru. Lucy ska bli min sällskapsdam.
Det passar bättre.
Du ogillar det kanske, men hon och Tom Branson ska korrespondera.
Ogillar? Jag ska slicka frimärkena.
Du är fantastisk, Violet. Men du har inte vunnit.
Jag tror inte på nederlag.
Vi kan diskutera vidare när du och Lucy kommer tillbaka hit -
-efter den pliktskyldiga rundresan.
Är jag upptagen i släkten igen?
Hon har rätt, Brompton är förlorat. Det måste ni lära er att leva med.
Vi kan nog få tillbaka det.
Åtminstone Tom. Därför måste flickan komma tillbaka hit.
Violet... efter alla dessa år förbluffar du mig fortfarande.
Skönt att väcka häpnad och inte besvikelse.
- Det är väldigt viktigt. - Så sant.
Här kommer de.
Där är ni ju, Hexham.
Synd att ni inte kan följa med på prinsens resa.
Vi får hitta på något annat åt er.
Men jag...
Jag förstod skälet därtill,
när Hennes Majestät hade förklarat det.
Gratulerar, båda två.
- Värst vad du ser glad ut. - Jag är lycklig. Stör det dig?
Nej, men berätta vad du kokar ihop åt Tom och kusin Mauds jungfru.
- Vad menar du? - Jag hörde er vid middagen i går.
- Hon får ärva Brompton. - Mamma berättade det.
Vill du inte att Tom ska få ett ordentligt hem?
Din listiga katta.
Jag ska byta några ord med farmor.
Hur länge hade farmor tänkt vänta med
att förklara resan till London i onsdags?
Det har jag inte bestämt än.
Håller du det för dig själv om jag berättar det?
Jag lovar.
Då så...
Jag lämnade några prover för en tid sen
och åkte till London för att få svaren.
Ja?
Jag har kanske inte så långt kvar.
Det lär inte bli hastigt,
men Londonläkare svävar alltid på målet.
- Å, farmor... - Nej, nej.
Spar tårarna till något sorgligt. Det finns inget sorgligt med det här.
Jag har haft ett privilegierat och intressant liv, och nu...
...är det slut.
Jag lämnar familjen och den plats jag håller av...
...i goda händer.
Jag vet att pappa...
Nej, jag syftar inte på din far.
Jag älskar honom djupt, men jag pratar om dig.
Du är Downtons framtid.
Men jag har sådana tvivel. Ska vi verkligen behålla det?
Världen det byggdes för bleknar alltmer för varje dag.
Kommer George och Caroline att leva det livet? Lever vi det nu?
Våra förfäder levde andra liv än vi.
Det kommer våra ättlingar också att göra.
Men Downton Abbey kommer att vara en del av dem.
Det blir inte detsamma utan farmor.
Jo då, du tar vid där jag slutar.
Du blir den skräckinjagande gamla tanten
som håller efter alla.
- Tack för det... - Det blir du.
Och du kommer att klara det galant.
Det bästa hos mig lever vidare i dig.
Hurra.
Jag älskar farmor så väldigt mycket.
Hysch.
Men ska farmor vara här? Det tar väl på krafterna?
Jag står inte ut med att ständigt höra:
"Hur känns det? Mår du riktigt bra?"
Jag mår bra tills jag inte gör det.
Så enkelt är det.
Jaså, där är du. Dansen har börjat.
- Den får du inte missa. - Tack.
Farmor kommer alltid att vara med oss.
På varje bild.
I varje bok.
Så länge huset står kvar.
Det låter väldigt tröttande.
Jag tror faktiskt att jag föredrar att vila i frid.
Älskling...
Vad vill du?
Vi delar pojkarna, hästar, galoppen...
Det finns säkert mer om vi tänker efter.
Jag vill att vi ska vara vänner.
- Vi får se. - Nej, vi måste förändras.
Båda två.
Hur gick det till? Hur bar mamma sig åt?
Hur gjorde du det?
Enkelt. Bertie frågade kungen. Jag frågade drottningen.
Jag älskar våra äventyr.
Men visst är det skönt när de är över?
Vad gör ni här?
Jag ville titta på dansen.
Min ursäkt är att komma med en näsduk.
Jag kan ge den till lady Bagshaw.
Jag önskar att ni kunde dansa med mig.
Jag har en fråga.
Du skulle väl aldrig lämna Downton för att bo nån annanstans?
Och svara ärligt nu. Svara bara.
Lämna Downton?
Det får vi väl dras med?
Ja.
Ja, jag tror bestämt det.
Vi borde inte gå ut den här vägen.
Det går nog bra, för den här gången.
Nu har de åkt, och Downton står kvar.
Elsie, om hundra år står Downton fortfarande kvar.
Och Crawleys kommer fortfarande att bo här.
Det kan jag lova dig.
Vi får se, Charlie. Vi får se.
Översättning: Nicklas Källén Svensk Medietext